Made by CVStudio v.1.0.2.1 [The Pianist CD2][SLO][23,976][113597][uredila marjetica13]
Veš, zakaj vas pretepamo? - Ne.
Veš, zakaj?
Zakaj? - Da proslavimo Novo leto!
Zdaj pa korakajte!
Korakajte! In pojte! Nekaj veselega!
Naglas!
Strnite vrste in belemu orlu sledite.
Smrtnemu sovražniku družno se uprite.
Strelci, z ognjem in žveplom ga zasujte.
Suženjski jarem za vedno bomo sneli.
Pognali v beg tirane naroda.
Oprosti. Umazan sem, tako zelo svinjski...
Nimamo veliko časa.
Pohiti.
Na, upam, da so ti prav. Preselila te bova.
Švabi lovijo na slepo srečo, Jude, nejude, vse po vrsti.
Obrij se. Uporabi mojo britvico.
Nate bo pazil Marek z drugega konca mesta.
Tamle boš prespal. Jutri ti najdeva kaj drugega.
Nosila ti bom hrano. - Pojdiva.
Pokazal ti bom, kje boš spal.
Tu moraš ostati do jutrišnjega popoldneva.
Našli smo ti stanovanje. Zraven zidu, toda varno.
Ni preveč udobno. - Ne bo mi hudega.
Hvala.
Jaz bom to vzel.
Pojdi čim bolj spredaj, k oddelku za Nemce.
Zagrnil bom zavese.
Toda podnevi jih moraš odgrniti. Ne pozabi.
Na tej strani zidu je občutek boljši, kaj? - Ja.
Čeprav včasih ne vem, na kateri strani sem.
Malo kruha, krompir, čebula. Še bom prišel.
Janina bo prihajala dvakrat tedensko. S hrano. - Hvala.
Še najvažnejše. V nujnem primeru,
res nujnem, pojdi na ta naslov.
Kuža, kako to, da si pozabil? - Kako, mucka? Pozabil pač.
Veš, kaj? Grdo se obnašaš do mene. - Ker si to zaslužiš.
Pujs! - Krava!
Pujs umazani! - Ti si pujsa! - In ti nisi nič boljši! Pujs!
Igraš kot angel, mucka. - Zakaj potem ne poslušaš?
Saj sem, mucka. - Lažnivec, zaspal si. Pujs!
Ogenj!
Spravite prasce ven!
V vrsto k zidu!
Streljaj!
Hvala.
Hotela sem priti prej, toda... - Nikar. Hvala ti.
Nihče ni mislil, da bodo tako dolgo vzdržali.
Ne bi smel zbežati. Moral bi se boriti z njimi. - Nehaj.
Raje bodi ponosen na njih.
Dobro so se borili. - Ja.
Švabi tudi.
Šokiralo jih je. Nihče ni pričakoval,
da se bodo Judje uprli. - In kaj imajo od tega?
Kaj? Presenečaš me.
Vsaj častno so umrli.
In veš, kaj še? Zdaj se bomo dvignili tudi Poljaki.
Tudi mi se bomo borili, boš videl.
Zberi svoje stvari, oditi moraš. - Kaj se je zgodilo?
Bežim. - Kaj se je zgodilo?
Našli so orožje. Aretirali so Janino in Andrzeja.
Tudi zate bodo kmalu zvedeli. Takoj moraš stran.
Kam?
Samo poglej me. Nikamor ne grem.
Sam se odloči. Ko bodo vdrli sem,
se raje vrzi skozi okno. Ne dovoli, da te dobijo živega.
Mene ne bodo, strup imam.
Odprite vrata.
Takoj, sicer pokličem policijo.
Ste iz tega stanovanja? Niste vpisani.
Prijateljevo je. Prišel sem ga obiskat, pa sva se zgrešila.
Imate dokumente?
Pokažite izkaznico! - Takoj, seveda.
Hočem videti vašo izkaznico! - Kaj se dogaja? - Žid je!
Ustavite Žida!
Ne sme pobegniti! Ustavite ga!
Ja? - Gospod Gebzinski me pošilja.
Vladislav Spilman!
Vstopite.
Oprosti mi.
Dali so mi ta naslov, iščem g. Dzikiewicza.
Mihail je moj mož.
Vstopite.
Sedite.
Potrebujem pomoč.
Do policijske ure bo doma. - Skrivam se.
Potrebujem skrivališče. - Kmalu pride.
Koliko časa sta že poročena? - Malo več kot leto dni.
Kako je z Jurekom? - Mrtev je.
In kdaj se bo rodil otrok? - Za Božič.
Ni čas za otroke, toda...
To je moj mož. Vladislav Spilman. Marek ga pošilja.
Ja, spomnim se.
Rekel je, naj pridem le, če bo nujno... - Ne skrbite.
Nocoj vas ne moreva spraviti drugam. Spali boste na kavču.
Oprostita mi...
Bi lahko dobil košček kruha? - Seveda, jedli bomo.
Sedite, prosim. - Hvala.
Tu ste v nemškem delu.
Nasproti je bolnišnica za ranjene z ruske fronte.
Zraven je policija.
Ni varnejšega mesta, kot je levje žrelo.
Zaklenil vas bom.
Nihče ne ve, da ste tu. Bodite kar se da tiho.
Vse v redu?
To je Antek Szalas. Skrbel bo za vas. - Me veseli.
Najlepša hvala. - Dal sem mu drugi ključ.
Prinašal vam bo hrano, pazil na vas.
Pri odporu je in dober človek.
Ne spomnite se me, kajne? - Ne bi mogel reči.
Tehnik na radiu Varšava. Pogosto sem vas videval.
Oprostite, ne spomnim... - Nič hudega.
Naj vas ne skrbi. Pogosto bom prihajal.
Razveselilo vas bo, da za- vezniki bombardirajo Nemčijo.
Koeln, Hamburg, Berlin.
In Rusi jih gonijo ko vragi. Začetek konca. - Upajmo.
Še živi?
Klobasa. In kruh. Imate še kaj vodke?
Koliko časa bo še trajalo? - Ne več dolgo.
Mislim, da imam zlatenico. - Ne skrbite.
Smešni ste videti. Dedka je zaradi nje zapustilo dekle.
Zakaj niste prišli prej?
Več kot 2 tedna vas ni bilo. - Težave z denarjem.
Moral sem zbrati denar za hrano.
Marsikaj moram prodati, ni lahko.
Prodajte še to.
Hrana je pomembnejša kot čas.
Še nekaj. Zavezniki so se izkrcali v Franciji.
Tudi Rusi bodo kmalu tukaj. Švabe bodo stolkli v prah.
Kmalu.
Vladek?
Vedela sem, da bo prišlo do tega.
Po zdravnika grem. - Ne, prenevarno je.
Dr. Luczaku lahko zaupava. - Ne bodi smešna, pediater je.
Zdravnik je. - Tu ostani, jaz grem ponj.
Prišla sva se poslovit. K mami greva v Otwocks.
Otrok je tam. Varneje je.
Kmalu se bo začela vstaja.
Szalasa bi morali ustreliti.
Na vaš račun je zbiral denar po vsej Varšavi.
Ljudje so bili radodarni. Precej si je nabral.
Mojbog.
Jetra so kot žoga, mehur hudo vnet.
Toda preživel bo.
Poskusil bom dobiti glukozo, čeprav ni lahko.
Ga boste še obiskali? - Kdo bi vedel?
Hvala, doktor. - Ne govorite. Počivajte.
Hvala, ker ste prišli.
Hrana je tu. Nekaj malega bom pripravila, nato greva.
Spravite se ven. Nemci so obkolili stavbo.
Pomagajte. Naj mi kdo pomaga!
Pojdi v 4. nadstropje.
Sem že bil. Nekdo je bil tam.
Preglej še podstrešje.
Na podstrešju sem. Nikogar ni.
Pridi dol. - Že grem.
Najprej to stran ceste. Zapomni si že enkrat.
Zažigaj pred sabo, kreten!
Kaj počnete tukaj?
Kdo ste?
Me razumete? - Ja.
Kaj počnete tukaj?
Hotel sem odpreti konzervo.
Ali stanujete tu?
Delate kje v bližini? - Ne.
Od česa živite?
Sem...
Bil sem pianist.
Stopite z mano.
Zaigrajte kaj.
Se skrivate?
Ste Žid?
Kje se skrivate?
Na podstrešju.
Pokažite mi.
Imate kaj hrane?
Pozor!
Dobro jutro, gospodje. - Dobro jutro.
Žid!
Prosim vas.
Kaj pomeni to streljanje?
Rusi so. Na onem bregu reke.
Samo še nekaj tednov vzdržite.
Kaj se dogaja? - Umikamo se.
So Rusi že tukaj? - Ne še.
Ne vem, kako naj se vam zahvalim.
Zahvalite se Bogu, ne meni.
Če Bog da, bova preživela. Vsaj verjeti morava v to.
Nate, vzemite.
In vi?
Še enega imam. Toplejšega.
Kaj boste počeli, ko bo vsega tega konec?
Spet bom igral klavir. Na poljskem radiu.
Povejte mi svoje ime. Poslušal vas bom.
Spilman.
Pravo ime za pianista.
Nemec!
Ne streljajte! Poljak sem!
Prosim, Poljak sem!
Pridi ven z dvignjenimi rokami!
Rotim vas, ne streljajte! Poljak sem!
Pridi dol!
Prosim vas, Poljak sem...
Ja, Poljak je.
Res je Poljak.
Zakaj imaš ta prekleti plašč?
Zebe me.
Poglejte jih, Švabe zajebane! - Morilci!
Morilci! - Izmečki!
Poglejte se!
Vse ste mi vzeli! Meni, glasbeniku!
Violino! Vzeli ste mi dušo!
Ste glasbenik?
Ja. - Poznate kolega, pianista,
gospoda Spilmana? S poljskega radia? - Seveda.
Pomagal sem mu, ko se je skrival.
Povejte mu, da sem tukaj. Prosite ga, naj mi pomaga.
Ne govori z ujetniki! Stran! - Kako ti je ime?
Kako?
Tukaj je bilo, prepričan sem.
No, zdaj ga ni več. - Zmerjal sem jih, česar me je sram.
Stal sem, kjer zdaj stojiš ti. Bila je bodeča žica,
Nemec je stopil k meni. - Imena pa nisi slišal. - Ne.
Vprašal bom v tovarni. Morda kaj vedo.
Vladislav Spilman je živel v Varšavi vse do svoje smrti,
6. julija, 2000. Imel je 88 let.
Nemški stotnik je bil Wilm Hosenfeld. Ve se le,
da je umrl v ruskem ujetništvu leta 1952.